EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
DEN SPANSKE BANK FEM ÅR FØR D-DAGEN
Hallo.
God morgen, frøken.
Jeg har en avtale med hr. Mario Urbaneja, direktøren i Den spanske bank.
Alfredo Kesmann, fra Rating Trust Corporation.
Sett deg.
Du er veldig snill, takk.
- Unnskyld, hvor skal du? - Hallo.
Og du?
Har vi møttes før?
Jeg spør deg hvor du skal.
Jeg skal treffe direktøren.
Hvor skal du? Gå en tur?
Det er en nydelig dag.
De ba deg vente. Du blir hentet.
Siden ingen kom, går jeg opp. Jeg kan veien.
-Mr. Kesmann. - Det er meg.
-Hyggelig. - Hvordan går det?
Beklager ventingen.
-Han kommer straks. - Flott.
-Bli med meg. - Takk.
-Ha en fin dag. - Jeg blir med deg.
Gjør det.
Hvil deg, kjære.
Du?
Jeg er ansvarlig for intensivavdelingen. Ikke vær redd, jeg var sykepleier.
-Jeg skal på do, men jeg er her. - Takk skal du ha.
Kjøter.
Jeg sa jeg skulle drepe deg.
Hvilken vei gikk han?
Rio, hvilken vei gikk han?
Rio, helvete heller.
Hvilken vei gikk han?
Opp trappen.
Stockholm, Denver, bli her.
Ikke la ham komme nær døra. Hvis gislene rømmer, er det kjørt.
-Forstått. - Kom igjen.
Helsinki, Bogotá, bli med meg.
Kom igjen.
Alle reiser seg, nå!
Hva skjer?
Nairobi. Noe er galt. Løp!
Nairobi!
- Nairobi, hold ut! - Nairobi!
Nairobi!
Nairobi, hold ut!
Han prøvde å kvele henne, pulsen var på 162.
- Nairobi. - Nairobi.
Rolig.
Rolig, pust.
- Pust, Nairobi. - Gandía er på frifot.
Bogotá!
Du blir hos Nairobi.
Hvis han kommer tilbake, skyter du ham, forstått?
Helsinki, gå etter ham.
- Pass på henne for meg. - Min venn…
Fra nå av har reglene endret seg. Ingen reiser seg,
ingen beveger seg, ingen spiser uten direkte ordre.
Nå er det kjørt, Denver.
Skikkelig kjørt.
Utrolig.
Sa du noe?
Ja visst.
Dere er ikke uovervinnelige lenger. Nei. Dere er ikke det.
De er ikke uovervinnelige!
Arturo, hold kjeft!
- Ellers? - Ellers tømmer jeg magasinet i hodet ditt.
- Ting har endret seg her. - Ja.
Vi er her, og nå er det vi som er Resistansen.
Amanda, Miguel, vi er Resistansen, sant?
Vi er Resistansen. Motstand!
Motstand!
Motstand, ikke faen.
Alle ned på det jævla gulvet!
Det stemmer, Sergio.
Vi må vite hvordan livvaktene vil reagere.
Hvordan de reagerer, hvor lang tid de bruker på å få direktøren i sikkerhet,
hvordan de vil spre seg...
Det står i planen.
Ja, vi har planen, vi har teorien, men vi har godt av litt praksis.
Og hvordan skal vi få den erfaringen?
Ved å skape en mindre sikkerhetskrise og observere fra innsiden.
Inn i løvens hule?
Og løven vil beskytte meg.
Hvem vil du utgi deg for?
De vil tro han er et geni.
En risikoanalytiker fra Rating Trust Corporation.
Tidligere var han på Bacher & Bacher og Standard and Risk før det.
Vi skal stjele identiteten til en virkelig genial person.
En spansk fyr som har bodd i New York i mer enn 20 år.
Alfredo Kesmann.
Et geni.
Og vi har noen gode forslag til landets økonomi.
- Direktøren vil sette pris på dem. - Nettopp.
- Kan jeg sette meg? - Selvsagt.
Men du kan også stå for direktøren.
Er du sikkerhetssjefen?
Det stemmer.
På en måte gjør du og jeg det samme.
Vi er begge risikoanalytikere.
Vi er veldig like, ikke sant?
Nei. Vi er ikke like.
Jeg analyserer risiko for å redde liv. Du gjør det for å tjene penger.
- Det er ikke det samme. - Jo, vi er like.
Du er også veldig skarp og...
...observant.
Hvilke risikoer ser du her og nå på dette kontoret?
Bare av nysgjerrighet.
Hvis jeg så risikoer i dette rommet, ville de ikke eksistert lenger.
Tror du ikke det?
Mr. Kesmann.
- God morgen. - Hvordan går det?
- Bra, takk. - Skal vi sette oss?
Ja.
Vil du ha en kaffe, sir?
Om mulig, Ceylon-te med kardemomme ville vært flott.
- Hvis ikke, en svart te. Takk. - Selvsagt.
Om jeg drakk kaffe nå, ville jeg klikket.
Du kan begynne å snakke. Kom igjen.
Før jeg begynner, vil jeg avklare noe.
Jeg vet ikke om det er viktig, men...
Jeg har tenkt over det, og jeg ville spørre deg, Alicia.
- Bare spør. - Hvordan er det å komme hjem?
Du kommer hjem fra jobb etter å ha torturert en ungdom som Rio,
som du tvinger til å stå i dagevis i en celle som er mindre enn et skap,
der han må tisse og drite på seg.
Og så drar du hjem til Germán.
Jeg forstår det ikke.
Det bryr ikke deg å bli kalt torturist av media.
Men Germán...
Germán er et godt menneske.
Hva sier han når du kommer hjem? Sier han: "Hvordan var dagen din, kjære?"
Og du kysser ham...
...og klemmer ham.
Hva med ham? Kysser og klemmer han deg?
Knuller dere?
Fordi jeg tror du må gjøre ham syk.
Sannheten er at det er to måneder siden Germán klemte meg.
Han hverken kysser, klemmer eller elsker med meg.
Ikke siden jeg fikk ham kremert.
De dekket ham med et hvitt laken og tok ham med til likhuset,
og det var da omfavnelsene opphørte.
Alicia, hva snakker du om?
Han er død.
Kreft... i bukspyttkjertelen.
Den typen hvor de gir deg to måneder, og det er to måneder.
Jeg la på meg, og han ble tynn.
Jeg var rosa, og han var gul.
Det fortærte ham.
Livet vokste i meg.
Døden vokste i ham.
Sånn er kreften.
Vet du hva hans siste ord til meg var? Kan du fatte at hans siste ord var:
"Skru på nyhetene."
Jeg trodde jeg skulle få høre en av talene hans,
som dere vet var han ganske veltalende og fantasifull.
Og han sa: "Skru på nyhetene." Han var høy som et hus på morfin.
Han mistet vel grepet.
Så døde han.
Jeg kondolerer.
- Alicia, la oss gå ut et øyeblikk. - Ja, kommer.
Antoñanzas, bli og pass på Murillo. Ikke slipp noen inn.
For Guds skyld, hvorfor sa du ikke noe før?
Hva skulle det vært godt for? Litt medlidenhet?
Å, Alicia…
Jeg er lei for det, men jeg tror ikke du er i stand til å lede operasjonen.
Jeg tar denne.
Denne også.
Rolig.
Prøv å dø stille.
Helsinki!
Vent litt! Bogotá!
Bogotá, kom til biblioteket!
Helsinki, hold ut, vær så snill.
- Hold ut. Bogotá. - Gå!
Bogotá! Hold ut, vær så snill.
Biblioteket, Bogotá!
Bogotá, skynd deg!
Hjelp meg!
Hold ut, Helsinki.
- Skynd deg. - Kom igjen.
Hold ut. Kom igjen!
Hold ut!
Kutt tauet!
Hold ut!
Kom igjen! Kutt det jævla tauet!
Hold ut!
Gandía!
Helvetes drittsekk!
Stille, for faen! Jeg sa at ingen snakker! Ingen snakker!
Amanda.
- Hvordan føler du deg? - Bedre.
- Jeg er litt roligere nå. - Bra.
Hvis du vil, kan vi gå tilbake til de andre.
Ingen hast. Det viktigste er at du blir bedre.
- Ok. - La meg ta pulsen din.
Nei, den er fortsatt rask, Amanda.
Dette er et stort angstanfall.
Føler du flimring i brystet?
- Vel, litt. - Det er normalt, det er et symptom.
Heldigvis… har jeg noe til deg.
Her.
Dette gjør underverker.
- Ta tre. - De er vel ikke sterke?
Litt sterkere enn vendelrot.
- Er du sikker? - Ja.
Jeg har tatt fire.
- Greit. - Vær så god.
Én etter én.
- Takk. - Det går bra.
Hør etter, alle sammen.
La oss se.
Mange av dere kjente ikke mannen min,
Germán.
Men obersten tror dette angår dere:
han døde.
Tamayo tror ikke jeg kan gjøre jobben min.
Men sannheten er at ingen gjør dette bedre enn meg.
Ingen.
For jeg vil ikke dra hjem.
Eller åpne kjøleskapet.
Eller postkassen... i tilfelle jeg ser navnet hans.
Eller eskene med bilder.
Så jeg er som Deep Blue,
jeg analyserer 200 millioner trekk i minuttet mot Professoren.
Det er det denne operasjonen trenger.
Og det er det jeg trenger.
Har noen noe å si?
Nei?
Så da løfter vi humøret litt. Tilbake til jobb.
Rio.
Hvorfor i helvete skjøt du ikke?
Jeg vet ikke.
Jeg stivnet.
- Og hvorfor stivnet du? - Fordi jeg ikke er en jævla morder.
Du trenger ikke være en morder.
Jeg kunne ikke skyte ham i brystet og late som ingenting.
Så skyt beinet!
- Jeg kan ikke! - Så skyt i taket!
Eller gulvet! Hvor som helst for å holde ham i ro!
Jeg sier at jeg ikke kunne. Jeg stivnet!
Han sa han hadde familie.
Han var ubevæpnet, jeg kunne ikke.
Hvorfor kunne du ikke?
Fortell oss hvorfor.
Han kunne ikke fordi han er traumatisert. Jeg sa det, og du ignorerte meg.
Og nå, på grunn av deg, ble Helsinki og Nairobi nesten drept.
Denver, det er nok!
Rio slo alarm.
Helsinki og Nairobi lever. Det er det viktige.
Vet du hva som er viktigere?
Hvordan rømte han?
- Du fulgte Gandía på do. - Ja.
- Satte du på håndjernene ordentlig? - Åpenbart.
"Åpenbart."
Det er åpenbart noe som ikke stemmer.
Tokyo, hvordan rømmer en fyr i håndjern?
Noen ideer, Nairobi?
Noen ideer? Hva?
Ingen, ikke sant? Noe lukter veldig råttent.
Kaller du meg forræder?
- Jeg vet ikke, gjør jeg det? - Ja, gjør du det?
Det er vår feil.
Vi burde ikke latt gutten stå vakt med PTSD.
Rio er ingen forræder.
Vi har et viktigere problem.
Hør på meg.
Den største risikoen er at Gandía tar kontakt med utsiden,
og at de setter i gang et koordinert angrep.
Hva er planen, Professor?
Han må drepes.
Hvem?
Den fyren.
Vi er ikke mordere.
Da dør vi.
Vi blir kvitt livvaktene i den første timen av ranet.
Det blir de som drar med statshemmelighetene.
Problem løst.
Kom dere til helvete vekk!
Han går aldri ut med hemmelighetene.
Ingen beveger seg.
Han følger ikke ordre.
Og Santiago?
- Dro han etter å ha laget et helvete? - Ja.
- Det så ut som en ulykke. - Eksplosjonen var fantastisk.
Jeg har de siste landrisikorapportene.
Men... de er ikke offisielle før neste måned.
Vi jobber fortsatt med dem, men de er nesten endelige.
De er ikke oppmuntrende.
De skader risikopremien på offentlig gjeld.
- Noen forslag? - Offisielt, likvide midler i banken,
deflasjonstiltak, det vanlige.
Men om jeg får foreslå noe, noe som aldri vil fremgå av rapporten,
gull.
Unnskyld?
Øk gullreservene.
Det er den eneste trygge investeringen. Og ta det hit...
...til hvelvet i Den spanske bank. Bare det vil støtte dere i markedet.
Hør her.
Det som skjedde i 2008 var en spøk. Den virkelige gjeldskrisen kommer.
Ber du meg...
...om å satse hele valutareserven på én farge?
Nei, jeg sier du bør satse på vinnerhesten:
gull.
Hva skjer?
- Ikke vær redde. - Var det en eksplosjon?
Sikkerhet til direktørens kontor.
Det er Gandía.
Aktiver protokoll rød. Lukk bygningen.
- Er det noe ute? - Jeg ser ingenting. Hvor var eksplosjonen?
I kjelleren, sir. Det kan ha vært en gasslomme.
Mottatt. Ikke lukk noe. Vi må kanskje evakuere bygningen.
Maksimal sikkerhetsvarsel! Alle tar vester på!
Alle sammen!
De har militære våpen der inne.
Jeg tror han kjærtegner dem og lengter etter å trekke av.
Han var spesialsoldat. Han har jobbet der i tre år.
Han var innenriksministerens personlige livvakt før det.
Han dro på spesialoperasjoner i Irak og Libanon.
Men det er bare de offisielle,
for i løpet av de seks årene han var spesialsoldat
ble ikke hans bevegelser registrert. Det betyr...
...hemmelige operasjoner.
Han er en drapsmann, Sergio.
Han er en drapsmann.
- Har dere funnet våpenstativet? - Vi finner det ikke.
Vi har lett, det er ingen spor av militære våpen.
Håndjernene hans var i biblioteket.
Jævelen frigjorde seg selv.
Som et barn på Disneyland.
Vi dreper ham, ellers dreper han oss.
Jeg så ham også.
Jeg kunne se tvers gjennom ham.
Hvis han får sjansen, blir det som om han spiller dataspill.
Konfrontert med den minste risiko, vær besluttsomme.
I selvforsvar,
men uten å nøle.
Fordi han vil ikke nøle.
Han er en skruppelløs ekssoldat.
Han er nådeløs.
Og han prøver å drepe dere.
Hva med kommandosenteret?
Jeg skal sørge for at de ikke bryter våpenhvilen.
En ting til...
Vis dem at vi er bedre enn noensinne.
Sånn, ja.
Du må puste dypt noen ganger.
Veldig bra.
Fortell om noe du elsker.
Havet.
Havet er perfekt til denne øvelsen.
Lukk øynene.
Bra. Nå, Amanda,
se for deg en varm sommerdag.
Du er på stranden, ved vannkanten, bølgene kiler deg på føttene.
Kan du føle det?
Ja, det kan jeg.
Nå flyter vi på en luftmadrass i vannet.
Havbrisen...
...på stranden.
Og lukten av sommer.
Jeg blir søvnig.
La lyden av havet bære deg bort.
La havet vugge deg i søvn.
Havet...
Amanda...
Kom.
Hvis du ringer for å forhandle, trykk én. Hvis du vil overgi deg, trykk to.
Hvis du vil spørre hva jeg har på meg, trykk firkant.
- Du er i godt humør. - Ja visst.
Det er en nydelig dag.
Flott, for jeg var usikker på hvordan du ville motta dette.
Jeg har sendt informasjon til en nasjonal avis.
De vil be deg bekrefte våpenhvilen. Jeg håper du gjør det.
Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Hvis du ikke gjør det, lekker jeg at du lot som du drepte Lisboa,
at hun har vært ulovlig anholdt siden da, og at du nekter å ta henne til retten.
Det er bagateller.
Jeg har også et opptak av den antatte henrettelsen.
Drittsekk.
Jeg kan også si at du forhandler ved å true med å arrestere
datteren og bestemoren.
Men mellom deg og meg... er det for sent.
De tre CNI-agentene på politihuset i Mindanao,
og den spanske konsulen, hr. Leopoldo Gis Bornay,
som ankommer Manila for å koordinere operasjonen...
Spar skattebetalernes penger, spar dere selv for forlegenheten.
Du elsker lyden av din egen stemme, sant? Du er som radiovert.
Kom til poenget. Hva vil du?
Jeg må være sikker på våpenhvilen. Jeg har noen som kjemper for livet.
Ditt ord holder ikke lenger.
Bekreft det til pressen.
Og for å bevise din velvilje og øke moralen for alle der inne,
inkludert gislene, vil jeg be om én ting til.
Alt av presse skrev om våpenhvilen innen få minutter.
Overskriften var god.
Men bildet var bedre:
Politiet leverte åtte paellaer til oss, fjorten brød og to kasser med vin.
Det så ut som starten på en fest.
Steike, det lukter godt.
Men inne føltes det som en oppbygging til en begravelse.
Det du ikke ser er vanligvis viktigere enn det du ser.
Og Gandía, som snart kunne ødelegge livene våre, var usynlig.
Stockholm og Rio sjekket første etasje. Han er forsvunnet. Hør nå.
Mitt blindpunkt er i kjelleren.
Helsinki tar østsiden, du tar vestsiden.
INGEN SIGNALER
Tokyo.
Jeg har mistet kameraene i banken. Alle sammen.
Dere er alene.
Det vi ikke ser påvirker livene våre mye mer enn man tror.
Sykepleier.
La oss se hvordan det går.
Tenk at jeg ikke stolte på deg før.
Hvorfor ikke?
Fordi du er i Palermo og Berlins gjeng.
Og fordi du oppfører deg som en iberisk mann.
Macho, men stor og sterk. Bygd som en festning.
Men han er følsom.
- Jeg skal gi deg en sprøyte, vennen. - Enda én?
- Kan hun ikke få en pause? - Det er antibiotika.
Det er fare for infeksjon.
Du er fantastisk, Paquita. Jeg ba henne om enda en sprøyte.
Vel, hvis pasienten ønsker det...
Husker du at jeg sa... at jeg ikke ville ta i deg med ildtang?
Jeg revurderer det.
Det var utvilsomt en intensjonserklæring.
Tar jeg feil, Paquita?
Da du sa... det om ildtangen...
...var jeg din.
Nå kan jeg se deg for meg... kledd i hvitt.
"Ja."
- Vent nå... - Mottakelsen, venner,
- spriten... - Ta det rolig.
Du får ikke ditt åttende med meg.
Det vi ikke ser, er også det som hjemsøker oss mest.
Han er ikke her.
For når tvilen dukker opp, er det ikke lett å stanse den.
Rio.
Hvorfor har du ikke arr fra torturen?
Du har ikke gått ned i vekt.
Hvordan slapp Gandía fri?
Hvorfor spør du om det?
Fordi du løy.
Du fortalte ikke Professoren alt, og han ba deg være presis.
Hvorfor sa du det bare til meg? Hvorfor?
Hvorfor?
Hvorfor meg?
Fordi jeg ikke får sove på grunn av tankene.
Jeg ville hverken huske eller få mer medlidenhet.
Jeg ville ikke beskrive tårene i den fordømte kisten,
og at det eneste jeg ønsket var å være på soverommet mitt
og klemme moren min,
som jeg ikke trodde ville få vite noe fordi hun ikke fikk en grav å gå til.
- Rio... - Jeg gråt så mye
at jeg fikk spasmer og slo hodet i kistelokket.
- Sand falt i øynene mine, og jeg gråt. - Stopp.
Var det det du ville at jeg skulle si?
Beklager, tilgi meg.
Det går bra.
Unnskyld.
Rolig nå.
Det går bra.
Nei, det gjør ikke det.
Beklager, jeg er så redd. Jeg vet ikke hva jeg sier.
Jeg skal få deg til å stole på meg.
Rio.
Hva skal du gjøre?
Jeg skal drepe Gandía.
Du leter etter det du ikke ser.
Men noen ganger glemmer du at det usynlige kan se deg.
Da er du i trøbbel.
Ja, det er bedre. Sant, kjære? Nå er alle i bedre humør.
Se på de ansiktene.
Ingen andre vil gjøre opprør nå.
Så fantastisk, så flott alkymi de har oppnådd med pealla og øl.
En runde med applaus for bankranerne.
Slutt å kødde og hold kjeft!
Dere må slippe meg fri.
Jeg knuste skallen hans.
Lar dere meg sitte her, bundet, så blir det verre enn mord. Slipp meg fri.
Han kunne drept deg om han ville.
Ikke vær redd. Vi leter etter ham nå.
Flott. Dere leter etter ham. Det er godt å vite. Veldig bra.
Og det er godt å vite
at de ga deg ansvaret for barna i barnehagen.
For en klok avgjørelse. Hvem tok den avgjørelsen?
Hun valgte Rio.
Hun valgte IT-geniet
for å jakte på den farligste profesjonelle morderen i hele Spania.
Det er genialt.
En traumatisert liten gutt, som ikke engang kan skyte.
Han går hånd i hånd med eksen din og gråter rundt i banken.
For en vakker historie.
Han vil slakte dem, én etter én.
Når skal du forstå at Tokyo er sjefen?
Dette handler ikke om Nairobis operasjon. Dette handler om overlevelse!
- Kom hit, idiot. - Hva er det? Hva vil du nå?
Jeg vet du elsker Tokyo.
Dere har vært gjennom mye sammen.
Men tror du virkelig at hun er lederen vi trenger nå?
Med hånden på hjertet...
...stoler du på Tokyo?
Du må befri meg. Du vet at det er det rette å gjøre.
Du må ta meg med opp. Du må befri meg.
Kom igjen. Hei.
Hold kjeft!
Matías, du har ansvaret.
Nesten.
Rio!
Hvor skal du?
- Jeg skal drepe den jævelen. - Rio, stopp. Jeg sa stopp!
Beklager det som skjedde.
Jeg har for mye å tenke på.
Jeg er sikker på at du er en hederlig mann.
Jeg vet du ikke vil forråde oss.
- La oss ta den jævelen sammen. - Kom igjen.
Hallo, politiet.
Dette er César Gandía, sikkerhetssjef i Den spanske bank.
Jeg ringer på en sikker linje.
- Ser dere det? - Ja, det er en linje fra Den spanske bank.
Nettopp. Sett meg over til kommandosenteret.
Høyeste prioritet.
- Hallo? - Dette anropet er viktig.
- Dette er César Gandía. - Hvem?
Jeg er bankens sikkerhetssjef. La meg snakke med obersten.
Ja, selvsagt. Oberst!
Det er bankens sikkerhetssjef.
- Tøm rommet. - Tøm rommet, er dere snille.
Dette er oberst Tamayo.
Oberst, jeg klarte å slippe fri. Det er Gandía.
Hvor ringer du fra?
Fra panikkrommet.
Jeg kan overvåke bevegelsene deres med interne kameraer.
Jeg har kuttet alle forbindelser så de ikke kan se oss utenfra.
Jeg venter på dine instrukser.
Forbli inaktiv inntil videre. Vi har våpenhvile.
Hvilken våpenhvile? Hvor lenge varer den?
Over ett døgn, jeg kommer meg ikke ut av den.
Det er i nyhetene.
Oberst, om ett døgn er disse jævlene i Singapore.
Start et koordinert angrep med meg. Vi overrasker dem.
Det er over om ti minutter.
Jeg kan ikke gjøre noe.
Presidenten vil ikke ha flere kamper i Madrid.
Sir, jeg har automatvåpen, granater, alt.
Jeg lar dem ikke rømme. Jeg har ikke signert en våpenhvile.
Forstår du hva jeg sier?
Offisielt kan jeg bare be deg vente.
Men det er ikke det jeg vil at du skal gjøre.
Hva betyr det?
Det du gjør vil anses som selvforsvar. Det blir ingen juridiske konsekvenser.
Eliminerer du alle, er du en helt i mine, etterforskernes og regjeringens øyne.
Mottatt, oberst.
Lykke til.
De viktigste øyeblikkene
er når vi innser at det ikke er noen vei tilbake.
At du har krysset en grense, og du kan ikke snu.
Det er ingen vei tilbake.
Alt er i ferd med å endre seg, og du klamrer deg til øyeblikket,
som om du kunne stoppe katastrofen.
Hvordan går det?
Det kommer vel ikke som en overraskelse,
vi ankom Mindanao, og moren og datteren din var ikke der lenger.
Jeg burde gratulere deg.
Men vet du hva? Det gjør jeg ikke.
For rett før Rio gikk inn i banken, tystet han på alle transportørene.
Han sa ikke det til Professoren. Jeg lyttet.
Hvor lang tid tror du det vil ta å finne moren og datteren din?
- Professor. - Ja, Antoñanzas?
Jeg vet ikke om jeg burde si det, men…
Men hva?
Tamayo har gitt grønt lys for drap.
I kaldt blod.
Hva skjer?
Gandía, bankens sikkerhetssjef, ringte teltet.
Han har et panikkrom og militærvåpen.
Hvor er rommet?
Jeg vet ikke, men det har kameraer. Han ser alt.
Tokyo.
- Tokyo. - Professor.
Hør på meg. Gandía er bevæpnet. Han har et panikkrom.
- Hva? - Han har et panikkrom.
Han ser dere. Han vet hvor dere er. Samle alle.
Tokyo?
Tekst: Anya Bratberg